ОКР като тревожно разстройство се проявява предимно с комплекс от натрапливи повтарящи се мисли и обслужващи ги ритуални действия, които болния усеща като безсмислени, егодистонни, чужди на Аза. Възможни са и други симптоми на тревожност – най-често панически атаки.
Натрапливи мисли. Особености: Тук се отнасят натрапливи страхове и представи, както и импулси. Характерна е несигурността на болния относно последствията от негови собствени действия. Може да има страх, че ще причини нещастие някому. Може да виждат картини на бедствия при което виждат себе си за виновни. Може да има страх от това, че импулсивно ще направи нещо неприлично или неправилно или грешно.
Ритуали. Особености: Това е натрапливо повтарящо се действие с цел да погаси напрежението породено от натрапливата мисъл. Оформя се комплекс – „тази мисъл няма да ме тревожи, ако направя този ритуал“. И той помага, но моментно и частично, до следващия поток от натрапливи мисли. Не може да се завършат реални действия, поради отклоняване в ирационални ритуални действия. Възможни са сложни динамично еволюирали ритуали продължили часове, завършващи с пълно изтощение и отчаяние.
Други симптоми на заболяването и специфични поведения на засегнатите:
– Несигурност относно последствията от неговите собствени действия или от негови собствени импулси/че не може да ги контролира/, често съчетани със страх от причиняване на нещастие и често се придружават от ритуали за сигурност.
– Болният често се чувства виновен, различен.
– Той скрива ирационалните си идеи относно рисковете и причините да направи нещо. Така за социума остава видна странност в поведението, и може да бъде обвинен в неуважение или други соционегативни отношения. Споделянето на отделни обсесивни идеи засилват впечатлението и изолациата му без да помогнат за откриването на механизма. Това засилва странността и изолацията.
– Болният държи връзка с реалността, но се съмнява в нея.
– Противопоставя се на обсесивните мисли осъзнавайки тяхната ирационалност, опитва се да се противопоставя и на ритуалите, но ги изпълнява като средство за намаляване на напрежението.
– Псевдорационализъм – опитва се да намери рационално обяснение за обсесиите, като в резултат изкривява резултата на обсесивната идея или ритуала – „мия се много за да съм сигурен, че ще махна мръсотията”, „ако не направя ритуала тази обсесивна мисъл ще се свърже с емоциите ми и няма да мога да я махна”. Прави впечатление, че оценката на действителността и собствените реалности е повърхностна, като първата идея за тях се приема за истинската реалност. Проверката на действителността е слаба, тъй като като липсва дълбочина на поведенията, породена от характеровия и личностов дефицити.
– Страх от изпускане на „проверката” – миенето, ритуалите. Пациента е заклещен в проверката, но реално тя е изкривена, безсмислена именно поради липсата на истинско реално оценяване на действителността.
– Склонността към ирационализация се задълбочава често и води до опасност от психози.
– Абнормно негативна и подчертано нереалистична е оценката на риска.
– Противно на нормата той приема за вярна най-неудобната от всички възможности, генерализира я и се опитва да вземе мерки за предотвратяването и.
– Конфликта между липсата на възможността да не се направи дадено действие и неговата безсмисленост е в основата на болестта.
– Тенденции за задълбочаване поради разширяване на тайните правила и опасения за техния ефект и обхват.
– Натрапливостите могат да се сменят/да преминават от един вид в друг/ или да се донаслагват. Могат на една основна да се наслагват различни поведенчески вентили.
– Създават илюзия, че водят нормален живот, че са уравновесени и стабилни личности.
– Това състояние да служат на обсесиите чрез ритуалите и едновременно да поддържат илюзия за нормален живот ги напряга изключително много.
– Леките форми крият състоянието си успешно. – С напредване на заболяването то се разкрива при появата на паническите кризи, тревожността, депресията, тоест не способността за ефективно прикриване поради изобилието от различни симптоми.
447 Преглеждания